- Tidligere. - Du kan se, hvad folk vil have.
Deres begær, deres håb. Jeg har din kraft.
Interessant.
Jeg ved, hvorfor du ikke kan dræbe. Hiro sagde, du vil dø alene.
Vi har brug for folk, som forstår os. Hun er mit livs kærlighed.
- Han dukker bare op. Han virker... - Besat?
- Jeg var nødt til at beskytte dig. - Ved at kidnappe mig?
Man må ikke ændre fortiden. Alt hører sammen.
Du må gerne forandre én ting.
Jeg skal rette op på de fejl, jeg har begået.
Jeg vil redde Charlie. Denne gang besejrer jeg Hjernemanden.
Han har en hjernesvulst. Jeg tror, den er blevet værre.
Jeg vil have, at du skal se noget.
Lad mig vise dig det. Så tager jeg dig hjem, hvis du vil.
Troede de virkelig, at vi aldrig ville finde ud af det?
Jeg vil sørge uden at blive mindet om grunden.
Vil du tale om det?
- Om hvad? - Livet i tivoliet, din fars død...
Den slags ville gøre mig sindssyg.
Jeg ved ikke, hvor jeg skal starte.
Jeg må nok hellere selv klare det.
Jeg vil ikke lade, som om jeg ved, hvad du gennemgår lige nu -
- men du skal vide, at jeg er her, hvis du får brug for noget.
Lige meget hvad.
Jeg har en kursusgennemgang.
- Den er i Bapst Hall. Hvor er det? - Østlige del. Tværs over campus.
Naturligvis.
Undskyld mig. Er der optaget her?
NOAH BENNETS LEJLIGHED WASHINGTON D.C.
Sikker på, du har det godt? Det ser ikke sådan ud.
Jeg har det fint. Er bare tørstig.
- Alt i orden? - Ja tak.
Hvordan går det?
Det er klar. Det virker kun i hænderne på en af os.
Heldigvis har du Hiro og Ando nu.
- Og du ombestemmer dig ikke? - Jeg brød et løfte.
- Jeg må gøre det godt igen. - Så slutter det her.
- Hvornår gør det nogen sinde det? - Tak, Mohinder.
- Held og lykke. - I lige måde, Noah.
Mine herrer, nu afhænger alt af os.
Hiro!
- Hej, Karpe. - Adam Monroe?
Du er jo død.
- Er jeg død? - Det må være op til dommeren.
Rejs jer. Dommer Kaito Nakamura leder sagens gang.
- Far? - Sæt jer.
- Hvad drejer sagen sig om? - Verden mod Hiro Nakamura.
- Hvad mod hvad? - Hiro Nakamura...
Du har brudt Heltens æreskodeks og ændret tidslinjen -
- for egen vindings skyld.
Hvis du dømmes, kan forbrydelsen straffes med...
... døden.
- Er det professor Yannos gennemgang? - Nej, studiegruppe.
Klar til at brainstorme?
- Hvad helvede gør du her? - Jeg kom for at lære.
Hvordan har du sovet?
Kjolen er en gave. Hvis du vil skifte tøj...
En gave? Du kidnappede mig, førte mig til...
- Du vil ikke sige hvor. - Du har ret. Undskyld.
Jeg ville ikke gøre dig oprørt. Jeg skal nok føre dig hjem.
Hvorfor smiler du?
Dit udtryk mindede mig om dengang, jeg ødelagde din pladespiller.
- Sam... - Du spillede én sang igen og igen.
Jeg lavede bare sjov, men fik ødelagt armen på pladespilleren.
- Husker du det? - Ja. Det husker jeg.
Godt. For der er stadig noget, du skal se.
Det eneste, jeg vil se, er min egen hoveddør.
Få noget at spise. Du skal nok slippe for mig bagefter, det lover jeg.
Sådan starter det altid. Morgenmad bliver til frokost -
- frokost bliver til middag, som følges af drinks og så...
Jeg reparerede din pladespiller.
Jeg ødelagde den og lavede den. Jeg ved, hvordan jeg retter mine fejl
Tape, ståltråd fra bøjler og... masser af gode hensigter.
Godt. Noget at spise. Og så får du mig hjem.
Fantastisk.
Han har en hjernesvulst. Japanske læger sagde, den ikke kunne opereres.
- Vi har vist ikke noget valg. - Han er min bedste ven.
- Vent her. Vi undersøger ham. - Hjælp ham.
Vi vil bevise, at den tiltalte anvendte sin kraft på en selvisk vis -
- og gjorde det flere gange -
- uden at tage hensyn til konsekvenser for rum-tid-kontinuet.
- Hvorledes erklærer den tiltalte sig? - Erklærer?
- Hvad sker der, far? - Tiltal mig "høje dommer."
Du er jo død...
- Det er et mareridt eller syner. - Tiltalte anerkender ikke retten.
- Det her er et cafeteria. - Vil dommeren svare på hans vegne?
Ikke skyldig! Må jeg få en advokat?
- Det har jeg vel også ret til her? - Selvfølgelig.
- Ando. - Hiro! Hej!
"Strafbart med døden"?
Mr Monroe, indkald Deres første vidne.
Det ser slemt ud.
Anklageren indkalder Kimiko Nakamura.
Bare rolig. Ando hjælper dig.
Og Ando Masahashi.
Ved du godt, hvor meget jeg ønsker dig død?
- Jeg forstår, at du hader mig. - Du myrdede min far.
Nathan...
Det føles som en hel levealder siden.
Men jeg er lidt ved siden af mig selv. Du skal hjælpe mig.
Hvem siger det?
Den her. Det var ikke mit valg, at dit ansigt dukkede op i blæk.
Skæbnen viser mig mit begær.
- Og du troede, at jeg? - Bare rolig.
De sagde, jeg skal bruge en forbindelse.
En ven.
Jeg vil ikke være alene.
Det er meningen, at du skal hjælpe mig.
- Ikke om mit liv så afhang af det. - Det er ikke dit liv, der er på spil.
Gretchen.
Du behøver ikke gøre Gretchen fortræd.
Jeg lover, at du ser hende igen, når du har besvaret mit spørgsmål.
Jeg tænker sådan her Du og jeg.
Vi har så meget til fælles. Vi blev begge adopteret -
- forladt af forældre, som ikke ville have os -
- og opfostret af forældre, som ikke forstod os.
- Mine forældre forstår mig. - Lyv nu ikke for dig selv.
Vores fædre er koldblodige mordere, hvilket er ironisk, for du og jeg -
- kan ikke slås ihjel.
Jeg er med. Vi har få tilfældige ting til fælles. Hvad er din pointe?
Min pointe er, at de ikke er tilfældige.
De er personlighedsdannende, vores livs byggesten.
Og vi har de samme sten.
Men det endte sådan her En glad collegepige og mig.
Hvordan kunne vi blive så forskellige?
Vil du vide, hvad forskellen er?
Du er psykopat.
Mysteriet er løst.
Tror du, det her er en leg?
Det her er mit liv.
Du skal hjælpe mig.
Eller er du ligeglad med, hvor mange stykker jeg skærer din...
... bofælle ud i?
Hvis du ikke vil bidrage, må jeg tvinge svarene ud af dit hoved.
- Skære mit hoved op igen? - Jeg har udviklet mig.
Lydia gav mig et mere præcist instrument.
Hun kan læse folk bare ved at røre dem.
Se dybt ind i deres sjæl.
Hendes metoder var godt nok lidt hyper-erotiske, men hvad fanden.
Det er jo college, ikke?
Kjolen klæder dig.
- Hvad er det? - Jordbærmilkshake.
Din yndlingsslags.
Det er længe siden.
Og den her? Sidste gang, jeg sov på dit værelse, talte vi hele natten.
Blandt andet.
- Du talte om dit drømmehjem. - Det var tequilaen, der talte.
"En fredfyldt hytte omgivet af natur og lykke."
Du er sådan en romantiker.
Det er faktisk en ting, jeg har beundret ved dig.
Men før eller siden må du indse, at du aldrig får den hytte.
Hvem siger det?
Kan du ærligt sige, at du ikke føler det mindste for vores tid sammen?
- Hvordan ser prognosen ud? - Ikke godt.
Fortæl om den dag i tivoliet, mr Masahashi.
- Og hvad skete der med slushicen? - Den gled ud af mine hænder...
Og ramte en mærkelig mand.
Og befinder den mand sig her i retssalen i dag?
Vidnet identificerede Hiro Nakamura, som selvisk forstyrrede tidslinjen.
- Jeg protesterer! - På hvilken baggrund?
Høje dommer, han hjalp to mennesker med at blive forelskede.
Det er en uselvisk handling.
- Er det sandt, Hiro? - Ja.
To personer blev forelskede, og ingen kom til skade.
- Hvad er der kriminelt i det? - Så på din tidsretfærdighedsskala...
... er det i orden, så længe ingen kommer noget til?
Ja, det er min definition.
Godt at vide, for jeg tror, at mit næste vidne er her.
- Fortæl mig, hvor hun er. - Claire Bennet...
- Du har skjult noget for mig. - Hvad taler du om?
- Hvorfor du er vigtig. Vi er ens. - Jeg er ikke ligesom dig.
Du gør præcis det, jeg gør.
Du bruger denne gave, eller hvad det nu er, til at bygge mure -
- og gøre det umuligt at få kontakt med andre.
Som Gretchen.
Minderne, jeg fik, da jeg bandt hende, giver mere mening nu.
Alt i det værelse er så fuldt af...
... pauser. - Hvad sagde du?
Pauser. Alle disse øjeblikke, så fyldt med underlæggende betydning.
"Må jeg låne den her bog?"
"Skær mig i hånden med saksen."
Og trods det kan du ikke sige det, du gerne vil sige til den pige.
Og fortsætter du sådan, bliver du måske også ensom.
- Du ved ikke, hvad du taler om. - Det tror jeg nok.
Den usårlige pige, som ikke vil risikere at blive såret.
Hvad? Intet vredt svar?
Det er rigtigt. Du er ikke dig selv. Du har lige fortalt, hvor hun er.
Hvor mange mennesker har jeg dræbt?
- Hundredvis, tror jeg. - Pga. En aftale med tiltalte?
Han sagde, jeg kunne dræbe hvem som helst, hvis jeg reddede servitricen.
Hvis du reddede hans kæreste, kunne du fortsætte med at dræbe løs.
Mange mennesker er kommet til skade pga. Mr Nakamuras fiflen med tiden.
Protest! Jeg forsøgte at redde Charlie uden at ændre rum-tiden!
Ti stille, mr Nakamura.
Høje dommer, min klient forsøgte at gøre det rette.
Virkelig? Synes du, at det her ser rigtigt ud?
- Hvem er det? - Cheerleaderen, som Sylar dræbte.
Fandens.
Fortæl mig igen, hvem du dræbte efter aftalen med Hiro.
Hende, Eden... lidt, to Primatech-vagter, smeltefyren -
- mekanikeren, Isaac Mendez, min mor, en fyr, der hed Ted noget...
Og så videre. Hvis Hiro handlede for at være ædel -
- burde han måske have stoppet morderen før...
Sprague. Ted Sprague.
At redde Charlie handlede ikke om heroisk godhed, men om Hiro.
Nej, Charlie var en god person!
- Et udbrud mere... - Og hvad så?
Charlie var noget særligt. Verden var bedre, fordi hun var i den.
- Det tror jeg. Det står jeg fast ved. - Anklageren indkalder sidste vidne.
Charlie Andrews.
Jeg glemte, at det kan vi ikke.
Denne verdensforbedrende person er forsvundet i tiden.
- Fortæl igen, hvordan det skete. - Jeg lavede en aftale med...
- Tal højere. - Jeg lavede en aftale med en skurk.
Han snød mig.
Lige præcis.
Anklagemyndigheden afslutter bevisførelsen.
Et spåntag, veranda af fletværk, en stengang, som fører til en sø -
- hvor solen glitrer ned i vandet.
- Hvordan kan du huske alt det? - Jeg har mine metoder.
- Jeg kender alle detaljer. - Udenad, åbenbart.
Svært at glemme.
Jeg holdt dig ind til mig og måden, du beskrev det på...
Det var så virkeligt, som om det kom fra din sjæl. Som om det var dig.
Du siger altid det rigtige.
- Du har lige ordene klar til at... - Til hvad?
En stor eg i haven omgivet af vilde blomster.
Og et par gyngestole på verandaen, så man kan se solnedgangen.
Så du husker det?
Et ildsted, som kan varme os.
Og en sommerbrise, som kan svale os.
Hvordan gør du det...
... hver eneste gang?
Hvor er her smukt! Hvordan har du gjort alt det?
Mine venner og jeg kan gøre utrolige ting.
Der ligger din drømmehytte. Ingen rejser. Den bliver vores hjem.
Hvis du vil have mig.
Sam...
Du ville ikke bo i et tivoli. Det slipper du for.
Ingen husvogne eller herreskabsvillaer, kun det der -
- langt fra alt andet. Det er det, du talte om. Det kan blive vores liv.
Jeg kan ikke bo her.
- Men du sagde... - Det ved jeg.
- Men jeg troede ikke, du ville... - Gøre det.
Ja. Men...
Jeg mener...
Denne kjole og milkshaken...
Alt det her er en fantasi.
Jeg gjorde den til virkelighed. For din skyld.
Nej, Sam. For din skyld.
Det her er din fantasi.
Den er smuk, og jeg er glad på dine vegne...
... men det er ikke mig.
Mit liv er ikke her.
- Men jeg ændrede alt for... - Sig ikke, du gjorde det for mig.
Sig ikke, at det her var for min skyld.
Nej, selvfølgelig ikke.
Jeg må hellere se at få dig hjem.
Tak, fordi du tog med. Det var rigtig...
Det var rigtig dejligt at se dig igen.
Gretchen?
- Gretchen, er du uskadt? - Ja, efter omstændighederne.
Undskyld. Det er min skyld. Du burde ikke være blandet ind i det.
Jeg er bare glad for, at du er her, og at det er slut.
Det er da slut, ikke?
Nej, han er ikke færdig...
- Skal vi gå ud? - Nej, det forventer han.
- Hvordan ved du det? - Jeg ved vist, hvordan han tænker.
- Der kommer nogen! - Herind.
Så, det er Sylar? Den Sylar?
Ja... eller nej. Snarere emo-undskyldnings-udgaven.
Han bad mig om at hjælpe ham med at blive sig selv.
Gjorde han? Hvordan gik det?
Blyant i øjet.
Det er jeg ked af.
Bare rolig. Det er ligesom "Paulines eventyr".
Ikke det. Jo, også det, men...
For det under morgenmaden.
Fordi jeg somme tider holder dig på afstand.
- Det er fint. Hvis du ikke vil... - Det vil jeg.
Men jeg er bange, og jeg er bange for at blive såret -
- så jeg bruger min særegenhed til at bygge mure -
- i stedet for at springe ud fra broer.
Jeg er ikke god til metaforer, men det, jeg forsøger at sige, er...
- Det er i orden. Det er det. - Nej, det er det ikke.
Den her fyr Sylar -
- sagde, at han og jeg er meget ens, og han tager ikke fejl.
Jeg er bange for at leve livet alene og blive ligesom ham -
- og jeg ved ikke, hvordan jeg ændrer det.
Vil du tale om det?
Jeg vil gerne tro, at jeg er en pige, som tilfældigvis har kræfter.
At det bare er en af mine mange egenskaber.
Loyal, venlig, regenererende, pæn hud.
Du har faktisk pæn hud.
Men når det virkelig gælder, og livet bliver svært...
... så gemmer jeg mig bag ét eneste stempel, én eneste egenskab...
... og isolerer mig.
Det er ikke så sært, at Sylar er så langt ude.
Det må da påvirke ens menneskelighed at have så mange undskyldninger.
Måske er det svaret.
For at kunne blive menneskelig igen skal han af med sine kræfter.
Ja, måske.
- Var det så svært? - Dit svin.
Hvor er hun?
Det er tid til aftensmad. Hun er sikkert der, hvor du efterlod hende.
Du tog hende ikke.
Som jeg sagde Jeg har været lidt ved siden af mig selv.
Gretchen?
- Er du uskadt? - Ja.
Selvfølgelig. Nogen stjal min rygsæk, men...
- Hvad er der? - Ikke noget.
- Du er her og har det godt... - Du opfører dig vildt sært.
Undskyld. Jeg er heldig at have dig. Beklager det i morges.
Glem det. Jeg var impulsiv og ville holde dig i hånden.
Det ved jeg. Jeg vil gerne være mere som dig -
- og ikke være slave af et stempel eller en definition -
- eller hvem jeg bør være.
Jeg vil gerne holde dig i hånden.
- Folk vil tale. - Lad dem.
Det er godt at tale. Jeg kunne godt tale lidt, hvis du vil lytte.
Jeg vil lytte med begge ører.
Kom.
Mr Masahashi, indkald Deres første vidne.
Mr Masahashi.
Forsvaret indkalder Hiro Nakamura som vidne.
Hvad? Har du set "Law & Order"? Den slags går altid galt.
Har du et bedre vidne i baghånden? Det har jeg ikke.
Mr Nakamura, hvor længe har De kendt mig?
Mener du det? Hele mit liv.
Og hvad har været din drivkraft hele dit liv?
At være en helt og at være ædel og sand.
Så da du opdagede dit formål, begyndte du så at røve banker?
- Eller gik efter berømmelse? - Nej. Jeg svor at udrette gode ting.
- Hvordan er det gået? - Jeg reddede verden. To gange.
- Og brød du dit æreskodeks? - Nej.
Brød du det for at redde din egen myrdede far?
Nej, det gjorde jeg ikke.
- Hvad ændrede sig? - Jeg var svag.
Og desperat. Efter at give mit liv mening.
- Du blev offer for skurkens nummer? - Ja.
Og jeg sprang fra liv til liv -
- for at rette op på alle mine fejl.
Protest! Han citerer indledningen til "Quantum Leap".
Vær venlig at runde af, mr Nakamura.
Ja, jeg udviste dårlig dømmekraft -
- men på trods af visse katastrofale resultater -
- var det for at gøre verden til et bedre sted.
For familie -
- og venskab og kærlighed.
Hvis det faktum, at jeg brød mit kodeks for det, gør mig skyldig -
- så er jeg vel skyldig.
Nuvel.
Vi må give ham elektrochok. Giv ham 200 joule.
Skyldig.
- Ingen reaktion. - 240.
Lader. Væk!
- Ingenting. Hjertemassage. - Vi mister ham.
Nej, Hiro.
- Ingen puls. Vi mister ham. - Giv ham et stød mere.
Lader. Væk!
Jeg vil gerne ændre mit udsagn.
Til "skyldig".
Hvis dette er slutningen, vil jeg have min ære i behold.
Jeg vil gøre det rette og dø som en helt.
Gå, min søn.
Kæmp for din ære.
Ikke så hurtigt, Karpe.
Kæmp. Du kan godt.
Den Hiro, jeg kender, giver aldrig op.
Han gør det, der kræves.
Jeg har set ham bøje tid og rum.
Du er Super-Hiro!
Hiro.
Mor.
- Jeg har savnet dig. - Og jeg har savnet dig, min søn.
Jeg er så stolt af dig og alt det, du har lært.
Svulsten...
Jeg troede, jeg kunne bekæmpe den.
At jeg kunne besejre videnskaben.
Men det kan jeg ikke.
Mor...
- Jeg er klar til at dø. - Nej, Hiro.
Visse ting -
- er mægtigere end videnskaben.
Som skæbnen.
Så du er ikke kommet for at hente mig?
Nej. Jeg er kommet for at hele dig.
Vi har en puls.
Han kommer tilbage. Den stiger.
Hiro.
Hiro!
Er der noget galt, sir?
Ja, der er noget galt.
Skræmmer jeg dig?
Ser jeg skræmmende ud?
- Sir, jeg ville bare... - Jeg kan se, hvordan du ser på mig.
Som om jeg er anderledes.
Du rynker på næsen, som om jeg ikke er god nok!
Jeg vil ikke længere prøve at ændre mig for din skyld -
- og forsøge at passe ind i din verden og spille efter dine regler.
Fra nu af skal I alle spille efter mine.
- Kan jeg hjælpe dig? - Hej. Hej, makker. Hvad så?
- Jeg er Gabriel fra Matts arbejde. - Han er her desværre ikke lige nu.
Kan du fortælle mig, hvor han er? Jeg skal tale med ham.
Selvfølgelig. Har vi mødtes før?
Fortsættes...
Tekst Maja Axholt www.broadcasttext.com